Алфред дьо Мюсе
Венеция

Превод от френски: Пенчо Симов, —

chitanka.info

Във Венеция червена

спи вода успокоена,

не потегля с кораб стар

        ни един рибар.

Сам лъвът е на площада —

своя поглед, с дързост млада,

вперил в хоризонта блед,

вдига крак от мед.

Долу, сбрани в групи кротки,

много ладии и лодки —

сякаш жеравни ята

        с тиха красота,

спят върху водата сива

и мъглив воал обвива

флаговете им безброй,

        сведени в покой.

Спирайки за миг, луната

върху челото си мята

облак, със звезди обшит,

        в мрак полуприкрит.

Тъй набожна монахиня

над одеждата си синя

наметало мята с плах

        и свенлив замах.

И античните палати

с орнаменти най-богати,

стълбите от мрамор бял,

        ярко заблестял,

и самотните канали,

мостовете замълчали,

статуята с тъжен лик —

        всичко в тоя миг

тръпне; часовите само

с алебардите на рамо

не помръдват — всеки бди,

        както и преди.

Ах! Коя ли с трепет чака,

щом луната пръсне мрака,

мил младеж и дебне тук

        жадно всеки звук?

И коя ли се е взряла

в огледало, та за бала

нова маска по-добре

        да си избере?

На леглото от коприна,

в сън потъвайки, Ванина

до любовника си нов

        чезне от любов;

Нарциса пък до забрава

на гуляи се отдава;

във гондолата си тя

        чака утринта.

Но в Италия така е,

всеки за любов мечтае,

зрънце лудост стар и млад

        имат в тоя град.

А часовникът на дожа

да ехти — не се тревожа,

грижите му в тоя мрак

        той отбройва пак.

Ние да броим, любима,

колко ли целувки взима

и ми дава във нощта

        твоята уста.

Да броим сълзите сладки —

в своите минути кратки,

с тях насладата сега

        праща ни тъга.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.